Přesto, že stránka je k čtenářům spolehlivá a každou chvíli visí nějaká informace, letní veletoč nestíhám. Přibral jsem totiž v parku k slavíkům ony senzační motýly, s životem – opatrně řečeno – neskutečným. Přibral jsem je především proto, že jsou „naši“. Je to jako kdysi se slavíky, když jsem pro ně stavěl bydlení na klíč. Jako s modráčky, když jsem zkusil spíše nemožné – usadit je v nachystané slati. Teď máme zápřah motýlí. Opravdu se potvrdilo, že v prostředí jsou. Ne početně, ale jsou. Chce to na příští rok ještě vstřícnosti, ale vždy je důležitý klíč, aby člověk uviděl za dveře. Dokonce takto přenocují.
![](https://pavelkverek.cz/wp-content/uploads/2024/07/DSC07720-1024x768.jpg)
Mezitím kosíme květnatou louku dle pravidel. Pro mne to znamená nové téma, ale člověk úkoly mládne. Jsou z nás ranní sekáči. Za rosy, s kafem ve flašce. Kosa už šustí při žatvě i mně, zprvu to tak nebylo. Potřebovala doladit.
Ptáci šli včera nápadněji již do noci, rozhýbalo se také rákosí pod soutokem.
![](https://pavelkverek.cz/wp-content/uploads/2024/07/DSC07716-1024x768.jpg)
Soudím, že první vagóny vlaku na jih jsou místenkovány oblastním pěvcům, po půli prázdnin začne poctivý frmol, to už poteče kotlinou „sever“. Je velmi zajímavé prohlížet rákosníky zpěvné. Jak to mají s odlišovacími znaky a podobně. Do třtiny přišli v máji poslední a první ji opouštějí.
Druhy zpod kleští přibývají, park nyní zve krutihlavy k mraveništím, slétají se dlasci. Včera první velký rákosník a zelená cvrčilka. Mizí proužkovaní rákosníci, jako vždy touto dobou. Kam pospíchají, nevím. Zpěvné bych chápal, mají světa lán. Stejně je to vzrušující. Ať žije nahlížení!